Älskar du böcker?
Förlåt. Är du Dmitrij?
–Det är fel lösen. –Ursäkta.
–Jag älskar böcker och de älskar mig. –Det var bättre. Jag är Dmitrij.
Tack för att du föreslog Gogols "Näsan".
Förutom att vara privatdetektiv skriver jag lite vid sidan om.
Turgenjev, Dostojevskij, Gogol...
De höll mig sällskap i fängelset i tre år.
–Varför satt du i fängelse? –Strunt i det. Kom så sätter vi oss.
–Du ska leta reda på en kvinna. –Det är min specialitet.
Hon var det enda jag tänkte på i fängelset.
–Hur länge var ni ihop? –En natt.
Om kärleken är perfekt så räcker det. Dessutom greps jag dagen därpå.
Vi träffades i Brighton Beach. Har du varit där?
Nej. Suzanne ville gå på nattklubb där.
–Vi gick aldrig. Sen gjorde hon slut. –Självfallet.
Vad erbjöd du henne? Diamanter? Guld? Bil med soltak?
Jag bönade, och...
Grät? Bra, det är naturligt.
Men man måste också vara stark. Kvinnorna vill att vi ska bestämma.
–Men gör de verkligen det? –Det gör de.
Min kvinna...
Jag vet bara hennes artistnamn.
Irina, den ensamma vita duvan.
Hon sjöng på Cafe Tatiana.
Jag går gärna dit, men varför går du inte själv?
Jag får inte gå ut om kvällarna för min övervakare.
På nätet hittade jag en lägenhet, en motionscykel och dig.
–Jag ska gå till Tatiana. –Spasiba.
Leta reda på min kvinna.
Miste jag Suzanne för att vi aldrig gick ut eller för att jag var velig?
Både och. Men jag kan inte tänka på ert misslyckade förhållande just nu.
Jag är illa däran.
Tidningen går dåligt. Lösnummer, prenumerationer, annonser...
–Allt är mitt fel. –Alla tidningar är döende.
Ja, men några kommer att överleva. Vi...jag måste anpassa mig.
Vårt största problem är att vi mist över 37 % av våra kvinnliga läsare.
Vad tänker du göra? Anställa fler kvinnliga skribenter?
Det blir steg två.
Steg ett är att ändra på mig. Mår jag bra så mår tidningen bra.
Du har sagt att det är omöjligt att förändras efter 55 års ålder.
Min psykolog har föreslagit något radikalt.
Att experimentera med bisexualitet.
–Jag måste städa här inne. –Självfallet. Ursäkta.
Han säger att jag kommer att få kontakt med min kvinnliga sida.
–Din psykolog verkar galen. –Det är det som gör dem insiktsfulla.
–Det är vansinne. –Jag gör vad som helst för tidningen.
Du kommer bara att bli mer bögig.
Helt okej. Vilka ritar damkläder? Bögar.
Vilka män attraherar kvinnor? Bögar. Vilka skriver kvinnoserier? Bögar.
Det är enda utvägen. Och jag är fördomsfri.
Laurence Olivier och Danny Kaye var ett par.
Två favoriter, lustigt nog. De var som två sidor av ett underligt mynt.
Hamlet och hovnarren. Den tragiske prinsen och technicolorclownen.
Det är svårt att tänka sig.
–Vem tror du antog rollen som kvinna? –Danny Kaye.
Han var duktig på brytningar. Olivier kunde få en ny kvinna varje kväll.
Vitt vin, tack.
Jag letar efter en sångerska. Irina, den ensamma vita duvan.
Jag letar efter Irina, den ensamma vita duvan.
–Är du turist? –Nej, jag bor i Brooklyn.
Sätt dig och ät en rysk måltid.
Vodka, kaviar, blini...
Vem är den vackra sångerskan?
Basia. Hon är inte intresserad av penisar. Hon är sapfisk.
Nej...
Finns det nån sångerska här som heter Irina, den ensamma vita duvan?
Vi har en ensam sparv. Hon sjunger i morgon.
Tack!
Tack.
Na zdorovje!
Görs verkligen vodka av potatis?
Vilken baksmälla...
Skriv. Jag jobbar bäst bakfull – färre hjärnceller som stör.
Det här gjorde jag i går morse precis efter det att jag spytt.
I min fantasi är jag så där stor. Enorm men underutnyttjad.
Det handlar om att vara spermadonator och att Leah inte vill ligga med mig.
Jättefint.
–Jag mår så illa... –Vi går och tar ett glas.
Nej, jag måste tillbaka till klubben i kväll.
Är den ensamma sparven Irina?
Jag fattar inte att jag aldrig tog med Suzanne till Brighton Beach.
Ta med henne i kväll. Ni har inte haft något göra slut–sex.
Det är dags!
Leah och jag kan följa med. Vi ska bearbeta våra intimitetsproblem.
Om vi åker grälar vi inte, och det gagnar intimiteten.
Mi vida loca...
–Suzanne? Det är Jonathan. –Jag vet. Vad är det?
För det första vill jag be om ursäkt för det som hände sist vi sågs.
Vi var ju aldrig i Brighton Beach eftersom det låg för långt bort.
Du och jag ska dit i kväll.
–Vi äter middag, dricker, dansar... –Jag vill inte se dig dricka.
Vatten, alltså. Vi dricker vatten när vi dansat.
–Vad är det frågan om? –Ingenting. Jag känner mig bara...
...beslutsam. Du ska få den kväll du aldrig fick.
–Vi borde nog inte gå ut. –Det är platoniskt.
–Är det platoniskt att dansa? –Ja, vi står en meter från varann.
Och det blir många andra. Ray och Leah... Mycket folk.
–Ja, jag har ju alltid velat åka dit. –Jag sitter på andra sidan rummet.
Och skickar platoniska kärleksbrev.
Platoniska kärleksbrev?
–Jag trodde vi skulle vara ensamma. –Det kändes enklare att åka med dem.
–Dessutom delar han och jag på taxin. –Den kunde jag ha betalat.
I kväll betalar jag...och Jonathan.
Lite potatissprit...
–Vad gör du? –Bestrålar den. Som Iceman i X–men.
Kan vi låta bli att prata om serier en enda kväll?
Skål för den vackraste tjejen i Brighton Beach.
–Hej, Leah. Hej, Ray. –Vill ni ha lite vodka?
–Jag trodde vi skulle vara fler. –Och jag färre.
Vänta bara, snart är det som ett stort ryskt bröllop här.
Här var det obegränsat med vodka. Skål för spritkungen.
Du skulle ju inte dricka.
Det var bara en högtidsskål. Man får ta seden dit man kommer.
Nu byter jag till vatten. Skål för vatten.
Nu dansar vi!
–Mina tår är hoptrasslade. –Var inte barnslig.
Det var längesen vi dansade.
Min herre...
Jag sa att vi skulle dansa en meter ifrån varandra...
–...men går det bra med en halvmeter? –Ja, det gör det väl.
–Är det inte kul? –Jo, det är det verkligen.
–Du får komma närmare om du vill. –Menar du det?
Sitt ner, allihopa!
Mina damer och herrar, en stor applåd för...
...Nadia, den ensamma sparven.
Det är nog henne jag letar efter. Hon är vacker.
Känner du henne?
Nej, inte alls. Inte än. Det är komplicerat.
Det är George. Jag måste svara.
Men du har väl kul? Vi är ju i Brighton Beach.
George? Vänta, musiken är så stark.
–Vad gäller det? –Tänk om jag inte kommer tillbaka?
–Om jag blir bög helt och hållet? –I så fall var det förutbestämt.
Du har helt rätt. Det gagnade Yon Winters karriär.
Alla hans tidningar gick lysande när han blev homosexuell.
Tack! Okej...
Vet du hur jag får tag i en eskortpojke?
–Mottagningen är dålig. –Jag vet inte var eskortpojkar finns.
–Googla "eskortpojke New York". –Vänta, mottagningen är urusel.
Googla "eskortpojke New York".
Nej, googla "homosexuell eskortpojke New York".
–Hej då. Jag är på en rysk nattklubb. –Det vill jag också vara!
Min vän... Strunt samma. Ni jobbar här, va?
Var Nadia, den ensamma sparven, Irina, den ensamma vita duvan, förut?
Varför frågar du så mycket? I går sa du–
–att en pojkvän letade efter duvan.
–Åt vem jobbar du? –Ingen. Nu glömmer vi det här.
Jag har glömt det, så jag går in igen.
–Du är en dåre. –Rör mig inte!
Mina vänner är där inne. Jag har betalat 38 dollar.
–Kom aldrig mer hit. –Mina vänner, då? Släpp mig!
Kommer du tillbaka knäcker vi dig.
Jäklar!
Jobbar du åt Dmitrij? Han är min vän.
Hon vill att du ringer. Sångerskan, Irina!
Ring i morgon. Jag kan inte prata, det är farligt.
Kan du hjälpa mig in? Min tjej är där inne!
Ray?
Det står att jag inte är legitimerad, alltså är det liksom mer lagligt.
Min uppdragsgivare har suttit inne, men han är en riktig romantiker.
–Lyssnar ni? –Jag lyssnar.
Jag trodde det skulle bli den kväll i Brighton Beach som vi aldrig fick.
Det var ju det du sa.
I stället dricker du vodka och lämnar mig ensam för att hitta en sångerska.
Men jag gjorde det i kärlekens namn!
Du gjorde det för din egen skull. Du lever i en självisk fantasivärld.
Prata inte med mig, är du snäll. – Nästa tunnelbanestation, tack.
Den här gången var det inte jag.
Jag står på din sida.
–Irina? –Ja.
–Och du är privatsnuten. –Ja, eller privatdetektiven.
Tack för att du kom. Jag gillar inte telefoner.
Få se om jag fattat rätt...
Förr sjöng du som den ensamma vita duvan.
Varför bytte du till sparven?
Jag gillar fåglar. Varje år är jag en ny, ensam fågel.
Du slipper kanske vara ensam. Dmitrij bad mig hitta dig.
–Varför det? –För att han älskar dig.
–Han sitter fortfarande i fängelse. –Han är fri. Vill du träffa honom?
Ja, jag vill väldigt gärna träffa honom.
Tusen tack, min lille detektiv.
Det var min psykolog som föreslog det här.
–Ska du komma ut? –Nej, inte riktigt.
Jag försöker komma i kontakt med min kvinnliga sida.
Jag är chefredaktör för en tidning.
Vi har tappat många kvinnliga läsare, och jag måste nå fram till dem.
–Tror du att det här hjälper? –Jag vill tänka förbehållslöst.
Om du vill tänka förbehållslöst...
...tänk inte i termer av manligt och kvinnligt.
Har du läst Klaus Kinskis memoarer?
–Nej. Menar du Werner Herzogs musa? –Ja.
Han kunde knulla eller bli knullad. Han bestämde själv vem han var.
Vill du att tidningen ska gå bättre, försök vara som Klaus Kinski.
Har du läst Woody Allens "The Whores of Mensa"?
Nej, men jag tycker ännu bättre om böckerna än om filmerna.
Nå...vill du göra ett försök?
Jag tycker att du är snygg, som en vältränad Samuel Beckett.
Jag ska ledsaga Dmitrij i kväll. Han behöver mig som stöd, sa han.
–Stöd? Det låter farligt. –Det är mer som ett slags förkläde.
Du borde ha undvikit honom. Leah är fortfarande arg för i går kväll.
–Jag vet, men det är mitt fel. –Ja, det är det.
Nu tvingar hon mig att ge henne tidsbestämd massage.
Hon köper en äggklocka.
–Ska du verkligen vara hans förkläde? –Ja. Jag lovade.
Han tror jag är en modig detektiv, och jag har redan fått 200 dollar.
I så fall har jag nåt åt dig...
De har tillhört min morbror.
Han dog av skrumplever. De här var också hans. Skål!
Titta, Ray, jag hittade en jättebra äggklocka.
Promenaden påminner om Svarta havet men tjejerna borde vara topless.
Varför är amerikaner rädda för nakna bröst?
–Jag har aldrig besökt en sån strand. –Gör det. Jag tänkte på dig i går.
Du borde ta med din tjej hit, så kanske ni blir ihop igen.
Du måste vara synsk. I går kväll så testade jag det.
–Jag gjorde bort mig totalt. –Det var tråkigt.
Hjärtat är brustet igen, men nu är jag van.
Irina...! – Du hittade henne.
Min bror sitter i fängelse på grund av dig!
Åk hem, deckar'n. Det här rör inte dig.
Vi gömmer oss här.
Jäklar...! Vi kommer att dö!
Nej då, du skötte dig bra. Du räddade mig, jag är tacksam.
–Skötte jag mig bra? –Du visade stort mod.
Du träffade bossen mitt på näsan.
Jag siktade inte på honom. Nej, ingenting, jag bara...
Skönt att vi nitade de jäklarna.
Vad hände dig och Irinas bror?
När polisen tog mig tog de honom med och han sitter fortfarande inne.
Jag trodde inte hon var arg efter vår kärleksfulla natt.
Men nu är min kärlek begravd.
Jag fortsätter som du, med brustet hjärta.
–Vad gör vi nu? –De går ditåt, vi går ditåt.
Adjö, min nye vän. Jag vet inte om vi ses igen–
–men hoppas ditt hjärta brister ofta för då har du varit förälskad ofta.
Ursäkta att jag stör, George–
–men kvällen har varit helgalen. Ska vi ta ett glas?
Inte nu. Jag har sällskap.
–Minns du vad jag skulle googla? –Jösses... Hur går det?
Jag är ingen Danny Kaye.
Jag älskar Danny Kaye, särskilt "Tomtar på loftet".
Jag har "Tomtar på loftet". Vi kan titta på den, om du vill.
Vi ska titta på "Tomtar på loftet". Kom hit, om du vill.
Hoppas Jonathan inte tappar bort knogjärnet.
Låt bli att prata om Jonathan. Det här är en övning i intimitet.
Översättning: Fredrik Krappman www.broadcasttext.com